- RÖSTEN FRÅN ANDRA SIDAN -
Översättning: Weine Erickson
Stridspatrull, öppna eld!
Det här är er befälhavare.
Artillerianfall - gräv ner er!
Vad läser du?
Jag söker svaret på Christines fråga: "Om jorden är rund"-
-"varför är då en frusen damm platt?"
Det är en bra fråga.
Ontariosjön buktar mer än tre grader från östra till västra stranden...
-...så fruset vatten är inte platt. -Inget är vad det verkar vara.
-La du ihop alla fönsterbilderna? -Jag la dubbletterna i min askkopp.
Helvete...!
Vad är det?
Ingenting.
Pappa!
Ruttet, alltihop. Det är som tobak.
-Ska jag borra mer? -Nej.
-Vad gör du? -Skriver till Johnny. Bara ett brev.
-Hur gick det? -Ju djupare, dess mer bysantinskt.
-Jag restaurerar en förfalskning. -Otroligt att du bara fortsätter.
Restaurera en förfalskning eller låta den sjunka i havet.
-Vad har du skrivit? -"Pappa fortfarande jobbar hårt"-
-"med fönstren på St. Nikolaus, vår vackra 1500-talskyrka."
"Jag ser ingen skillnad på hans restaurerade fönster och originalen."
"Hoppas Ellis är hyggligare i år." Hans lagkapten eller nåt.
"Jag lägger med pengar till gymnastikskor."
"Fråga husmor vilka som är skönast." Ännu ett tråkigt brev.
Vad kallt det är...!
Jag fick nånting i ögat.
-Ska jag skriva nåt på slutet? -Nej, skicka ett kort själv.
Det är så kallt här inne. Servitörerna kommer inte.
Jag måste ta ledigt ett tag.
-Vad vill du ha? -Samma som i går kväll.
Kyckling supresso, grillad scampi, vitt vin och två grönsallad.
-Träffade du biskopen i morse? -Jag ber om ursäkt!
-Vad är det? -Hon fick bara nåt i ögat.
Jag går och hjälper dem.
Jag kanske kan visa er var det är.
-Ni tycker inte att vi är ohövliga? -Nej, hur så?
Vi stirrade ju på er. Men folk från landet stirrar alltid mycket mer.
-Jag är hemskt ledsen. -Det tänkte jag inte alls på.
-Vilket öga är det? -Den vänstra.
Låt mig hjälpa dig. Jag kan ju försöka.
Du petade nästan ut Jocelyns öga förra gången du försökte.
-Jag kanske kan hjälpa er? -Hemskt snällt av er.
Min syster är blind, förstår ni.
Jag förstår.
-Nu fick jag nog ut det. -Tack så hemskt mycket.
Ni påminner om min dotter. Fast hennes hår är mörkare.
Här är näsduken.
Ni är ledsen. Ni är så ledsen men det behöver ni inte vara.
-Min syster är synsk. -Jag har sett henne och hon...
...vill tala om att hon är lycklig. Jag har sett er lilla flicka...
...sitta mellan er och er man, och hon skrattade!
Hon är med er, min vän. Och hon skrattar!
Förlåt om vi stirrade.
Hon har en blank, liten regnkappa på sig.
-Christine...! -Men hon skrattar och är lycklig!
Ni är väldigt lik henne. Pannan och ögonen...
Känns det bättre? Ska jag hämta er man?
Jag mår bra om jag får vara ensam ett tag.
Såg ni henne verkligen?
Hon var där...!
Jag kände på mig att du hade rätt.
Jag lät dem värma din mat. Det rätta cementet är nummer 3.
Jag måste ställa mig upp.
-Det är bara barn där ute. -Det här var närmaste sjukhuset.
-Jag har pratat med doktorn... -Christine är fortfarande hos oss.
-Christine är död, Laura. -Jag vet, men...
De två damerna på restaurangen, som stirrade på oss...de sa det.
De kunde se att Christine satt mellan oss.
Två människor som vi inte ens känner...!
En är blind...och hon kan se. Hon är synsk.
Hon beskrev Christines röda plastregnkappa för mig!
Jag mår jättebra. Jag har inte mått så här bra på flera månader.
Jag behöver inga piller, jag blir inte galen - jag mår utmärkt.
-När får du komma härifrån? -När som helst. Jag svimmade bara.
John, du måste tro på mig. Jag mår alldeles utmärkt.
Att se är att tro, så jag tror dig.
Ta på dig skorna.
Vad sa han? Mord?
Jag trodde det var här som du... Var inte du här med...?
-Jag vill stanna vid kyrkan här. -Den är stängd.
-Varför just den? -Jag ville bara...be en bön.
Laura...!
-Jag gillar inte den här kyrkan. -Det gör jag.
Har du nån växel?
-Jag ska tända ett ljus för henne. -Vad kostar ljusen?
-Femtio. -Jag har inga femtio.
Jag vill nog tända sex stycken.
Tack, älskling.
Din hycklare...!
Biskopen! Jag är 1 1/2 timme försenad.
Hur står det till, John?
-Förlåt. Det var helt mitt fel. -En kvinna att dela synderna med.
-Laura, du verkar må mycket bättre. -Jag är hemskt ledsen.
-Du har gjort stora framsteg. -Titta på mosaiken.
-Den måste brännas om. -Jag har lite bråttom.
-När kommer ni och bor hos mig? -På torsdag. Passar det?
Jag har tagit några prover härifrån. Vi har en massa problem med det.
Kyrkorna tillhör Gud, men han tycks inte bry sig om dem.
Anser han andra saker viktigare?
Vi har slutat lyssna.
Är du kristen, Laura?
Jag vet inte. Jag är snäll mot djur och barn.
Sankt Nikolaus är de lärdes och barnens skyddshelgon.
Intressant kombination, eller hur?
Vi måste prata, John. På torsdag har jag ert rum klart.
Då har jag prov på nya cementen. Luften här bryter ner bindmedlen.
Jag ser fram emot att höra det...på torsdag.
Visst ger han helt fan i kyrkan?
-Varför frågan om jag var kristen? -Du kysste hans ring. Varför?
-Din biskop får mig att må dåligt. -Han får Gud att känna sig felfri.
Försiktigt...! Du får inte slå sönder nånting.
I morgon måste jag göra lite nytta. Det får vara slut på dagdriveriet.
Vad sa du?
Behöver vi inte beställa bord på det där stället i kväll?
-Vilket ställe? -Stället du sa vi skulle äta på.
Det behöver vi inte!
Var är min Neutralgine?
Du lär skratta när du läser det här!
Vad gör du?
Jag hör inte vad du säger! Jag hör fortfarande inte.
-Vad gör du? -Jag ska ta ett bad!
Nu hörde du mig...!
Knölarna börjar komma tillbaka på sidan av midjan.
85 kilo - lika med 190 pounds.
-Mår du bra? -Ja, jag mår bra.
Kom in!
Jag återkommer.
-Otroligt att jag inte slog mig idag. -En medvetslös kropp...
...reagerar fortare än hjärnan nånsin gör.
Kanske det.
Du har tandkräm över hela munnen.
Ät bort den, då...!
Jag får inte bort den.
-Signore, ni äter väl här i kväll? -Nej, vi äter ute i kväll.
-Kom! Jag har hittat vägen, tror jag. -Vi har redan gått över den här bron.
Jag har aldrig haft nåt emot att gå vilse i Venedig.
Nu tar vi andra vänster, och sen första vänster.
En mörk, liten gränd.
-Ja, här är det. -Nej...!
Nej, det är det inte.
Råttor! Jag springer härifrån.
Jag känner igen den här platsen.
Här är det - Ponte Giretto!
-Vad var det, John? -Jag har hittat den riktiga världen.
-Vad i hela friden var det? -En kanalråtta.
Det här är ju runt hörnet där vi var. Jag vet var vi är nu.
Bra...! Såja.
Goddag!
Så oväntat att träffa på er. Det är mrs Baxter.
-Jag vet det. -Min man restaurerar kyrkan.
Ja, jag minns hennes hår. Lätt och mjukt som silke.
Hon slängde med det när hon skrattade. Dog hon plötsligt?
-Du har ingen rätt att... -Jag pratar gärna om det.
Jag ska bara hämta kappan. Jag är strax tillbaka.
Söndag eftermiddag. Vi hade just ätit lunch.
Jag rökte förut, men nu har jag inte tagit en enda cigarrett.
John reste sig plötsligt och sprang ner till dammen.
Som om han visste att det skulle hända nåt.
-Men det var för sent. Konstigt. -Naturligtvis. Han har gåvan.
Barnet försökte tala till honom. Han har gåvan.
Även om han inte vet om det. Även om han kämpar emot det.
Det är en förbannelse, lika väl som en gåva.
Ni kan inte...komma i kontakt med människor?
-Vi blir ofta tillfrågade. -De vill inte ha nåt hokuspokus...
...med ektoplasma och hålla händerna. Klärvoajans är en gåva från Herren.
Det är oförsynt att återkalla hans skapelser, för vårt nöjes skull.
Det skulle inte vara för mitt nöjes skull.
Vill ni komma och dricka te? När er man är färdig. En liten stund.
-Ja, gärna. Är det okej? -Jag ger inga löften.
-Löjligt! -De vill bara träffa dig.
Nej, tack. Inget hokuspokus ihop med två neurotiska kärringar!
Jag har försökt glömma vad som hänt, och bli kvitt all den här tomheten.
Nu vet jag hur det ska gå till! De ogillar också hokuspokus.
De vill bara hjälpa till. Hon ska försöka nå henne...
-Nu räcker det. Lyssna på mig. -Barn får leka var de vill, sa du.
-Du lät henne gå till dammen. -Tack för påminnelsen.
Du ville ge ditt liv i utbyte mot hennes, men du kan inte göra det.
John, hon försöker komma i kontakt med oss.
-Kanske för att förlåta. -Gå till dina tokiga kvinnor nu.
-Varsågod, drick det här. Whisky. -Tack, men det behövs inte.
Ni kan behöva det. Jag är strax tillbaka.
Varsågod.
-Var är ni? -Jag? Jag är här...
Jaså, barnen. Vem tittar ni på?
En pojke med uppkavlade skjortärmar. Svårt att säga åldern.
Anthony. Sen är det Charles, i sin uniform. Och de tre flickorna.
-Sen är det Angus. -Den här lilla bysten?
-Den är förtjusande. -Ja. Han var en snäll pojke.
-Ni har inte rört er drink. -Nej, jag vet.
Var det Angus?
Jag tittade på bilderna av er familj. De är underbara.
Smärtsamt att förlora en sådan. Men jag fick två till.
Det kan ni också få.
Ingen kan ersätta den som är borta.
Sluta nu.
Det är ingen fara...ingen fara.
Sitter ni med benen i kors?
Ja.
Släck lampan.
Ja...!
-Vad gör ni? -Jag är engelsman.
John!
-Engelsman. -Vad gör ni?
Vad sa hon? Vad sa hon?!
-Jag blev orolig för dig. -Jag sa ju att det var okej.
Jag snokade omkring...
-Hur mycket har du druckit? -Orolig för mig?
-Du tänker väl inte spy? -Åt helvete med dem.
-Jag tänker inte spy. -Heather, den blinda. Hon är synsk.
Du skulle förstå precis om du... I dag när jag var där...
-...gick hon in i en otrolig trance. -Koncentrera dig.
Hon sa att ditt liv är i fara här i Venedig. Hon sa det flera gånger.
Nu måste jag spy.
Du ska nog inte gå in där på ett tag.
Jag har inte spytt på tio år.
Jag tycker att vi lämnar Venedig. Det var en varning.
Christine försökte varna oss. Hur ska jag... Vi måste åka, John.
-Det var Christine, vår dotter! -Min dotter är död, Laura.
Hon kommer inte med meddelanden från den jävla graven!
Christine är död! Död, död, död...!
-Du tror väl att jag är sjuk? -Ja.
-Då borde jag gå till dr Jamieson. -Ja.
Jag kanske ska göra det. Jag lämnade nog England för tidigt.
Kvinnorna kanske påverkade mig.
Jag borde kanske inte träffa dem igen. Det är det du vill, va?
-Jag kanske ska ta pillren igen. -På byrån där...
Du kan väl ta ledigt några veckor, eller hur?
-Kan du det? -Ja.
Tror du verkligen att du kan göra det?
Okej, Laura.
-Vem i hela friden är det? -Växeln?
Var kommer det här samtalet ifrån?
-Var i England? -Hallå? Är det mr Baxter?
Det här är Anthony Babbage, rektor på Porton-skolan. Just det.
Förlåt att jag ringer så sent på natten. Vad är klockan hos er?
Vi fick numret av ert folk i London.
Det har nämligen hänt en liten olycka. Er son, Johnny.
Han får den bästa vård, men husmor tyckte...
Det här är Mandy Babbage. Stackars, lille Johnny...
Det var en olycka vid en brandövning. Inget allvarligt, men vi ville...
Jättebra.
-Hälsa att jag tar nästa plan hem. -Förlåt?
Min fru kommer i morgon bitti. Väldigt vänligt av er, mrs Babbage.
God natt. God morgon.
Det var det här de menade med att lämna Venedig. De hade rätt.
Kan ni ringa upp Alitalia, tack? Flygplatsen, då. När öppnar de?
Hon var säker på att han blir bra igen.
Det är en charterflight och vi fick sista platsen.
-Han tar reda på varifrån de går. -Glöm inte att fråga biskopen om...
-...att vi skulle stanna i England. -Tre veckor?
Jag måste komma ifrån allt det här. Du kan inte följa med mig nu?
Nej. Ring mig i kväll. Jag kan nog åka i helgen.
Båten går om tio minuter, från Riva Schiavoni.
Ni kommer väl tillbaka? Vi ska stänga!
Jag hämtar allt nu på morgonen.
God morgon. John Baxter.
Krama Johnny från mig.
Den här kyrkan betyder mycket för mig. Ni har arbetat hårt, allihop.
-Är det mosaiken? -Ja, de kom i morse.
Är det nåt på tok?
Vår son har råkat ut för en olycka, så Laura flög till London i morse.
-Jag ska be för er. -Han klarar sig.
Laura har haft en del besvär, sen Christine...
Du borde ha följt med henne.
-Kan jag få se mosaiken? -Javisst.
-De är fantastiska. -Firman har arbetat åt min familj...
-...i över 200 år. -Kommer de att stämma med de här?
Får jag jämföra dem?
Fira ner mig!
Det räcker!
-Vill du sätta dig ner ett tag? -Nej, jag ska gå en sväng.
-Får jag göra dig sällskap? -Javisst.
Min far föll ner och dödades.
Otroligt...!
Min fru blev varnad om att jag var i fara.
Varnad?
Det var som en...
...slags profetia.
Jag skulle vilja slippa tro på profetior.
Jag gör det, men jag skulle vilja slippa det.
-Vad händer här? -Vi har hittat en kropp.
Jag hoppas att det inte är ett nytt mord.
Du bör åka.
Förlåt, men klockan är över tolv.
Biskopens chaufför kommer och hämtar mina saker.
Laura!
Var är direktörn?
-Signor Alexander, har mrs... -Jag tänkte...slutet av säsongen...
-Jag har semester. -Har mrs Baxter kommit tillbaka?
-Har min fru kommit tillbaka? -Hon reste ju i morse.
Jag såg henne på kanalen. Har hon varit här?
-Missade hon planet? -Nej. Jag frågar bara...
-...om hon har kommit tillbaka hit? -Nej, signor. Vi har stängt.
Kom mitt bagage i väg? Ni har inte sett till min fru?
Sitt ner, mr Baxter.
Det här är er fru - och det här är teckningarna. Hur är de?
Man kan nog känna igen dem.
Åren får kvinnor att se mer likadana ut, eller hur?
Gamla män faller av och blir olika. Kvinnor tycks sammanfalla mer.
Det har jag inte tänkt på.
Polistecknares uppgift är att få de levande att se döda ut.
-Bor ni inte kvar på Europa? -Nej. De stängde för vintern i morse.
-Berätta vad som hänt. Från början. -Min fru träffade de här kvinnorna-
-för några dagar sen. En av dem, hon som är blind...
...påstod sig ha sett Christine, vår döda dotter. Hon sa...
...att Christine var lycklig. Min fru bröt samman-
-och när hon kvicknade till var hon glad och hade accepterat döden.
-Hon var sig själv igen. -Grälade ni?
Nej. Jo...
Jag försökte bara skydda henne, men det hjälpte inte.
Hon sökte upp kvinnorna i alla fall, och när hon kom tillbaka i går...
...så ringde de från vår sons skola. Han hade råkat ut för en olycka.
Min fru sa att hon blivit varnad, så jag satte henne-
-på första planet till England i morse. Jag såg henne åka.
Jag satte henne på båten. Hon åkte halv nio.
-Har ni ringt flygplatsen? -Ja. Planet var fullt.
Fortsätt.
Sen såg jag henne. Mellan halv elva och elva...på en båt.
Hon är här i Venedig med de där två kvinnorna.
Vad är det, mr Baxter? Jag förstår inte.
Om hon är i Venedig, kontaktar hon naturligtvis er.
Om hon kan...
Vad är det ni är rädd för?
En mördare som går lös.
Min fru är inte frisk.
Ja, ja...naturligtvis.
Det måste vara något mer.
Nej, det är inget mer. Min fru fick nånting av de här kvinnorna...
...som varken läkare eller jag kan ge henne. Nåt som hon behövde...
...så hon följde med dem. Jag vet inte vart. Jag var utanför-
-och de var inne på pensionatet där de bodde. Jag letade efter dem idag-
-men pensionatet var försvunnet.
Nu är hon alltså med dem?
Varför kritisera er för att ni är orolig? Tack för att ni kom hit.
Jag finns på Palazzo Vendori.
Hjälp mig, mr Baxter. Försök att hitta pensionatet.
Då känner jag att ni samarbetar med oss på ett riktigt sätt.
-Jag vet inte var jag ska börja. -Börja där ni såg dem senast.
Lycka till.
-Var nånstans, sa ni? -San Nicolo del Mendicolo.
Hallå? Finns det någon här?
Goddag, signora. Talar ni engelska?
Två gamla damer, två systrar. En av dem är...
Goddag, signora. Talar ni engelska? Två gamla damer...
Följ med mig.
-Var är de nånstans? -De har rest sin väg.
Vart?
Vart nånstans?
-Ursäkta. Tack, mr Baxter. -Vem är ni?
Sabbioni. Mordkommissionen.
De är inte här.
Ja. Väldigt trevligt.
Biskopen väntar mig. Jag är John Baxter.
Javisst. Han är upptagen just nu. Jag ska säga till att ni är här.
Är läkarrapporterna klara?
Syster... Jag måste ringa till England.
-Får jag låna telefonen? -Fyll i det här formuläret.
Hallå? Ja, till England.
-Mrs Babbage? John Baxter. -Så bra att ni ringde.
Jag har försökt ringa er, men det har varit fel på linjen.
Johnny mår alldeles utmärkt. Han vaknade i morse utan huvudvärk.
Doktorn har låtit honom gå upp och han är i full gång.
Doktorn tror inte ens att det rörde sig om hjärnskakning.
-Underbart. -De måste visst hålla ögonen på det.
Jag antar att ni vill tala med er fru? Hon kommer här.
-Hej, älskling. -Laura?
Doktorn säger att det inte är nånting fel med Johnny.
Han har bara en bula i pannan. Allt väl med dig? Var är du?
-Hos Alberto. -Jag tar planet klockan nio.
Jag vet inte när det landar, men vi kan äta en sen middag.
-Jag tyckte jag såg dig i Venedig. -Både Johnny och jag mår bra.
Jag tyckte att jag såg dig här i dag, med de där två kvinnorna.
Raring, oroa dig inte. Jag har flightnumret här.
-Laura, var är du? -I Porton.
Johnny och jag har just druckit te. Planet landar klockan elva.
-Jag ska ta en penna. -Jag kommer direkt till Alberto.
Vi ses vid elvatiden. Är det okej?
Jag älskar dig. Hej då.
-John, hur mår du? -Bra. Ursäkta mig, Alberto.
Det är några saker som jag... Får jag låna telefonen?
-Jag skulle också ha flyttat in här. -Vill ni säga adjö till Johnny?
Vi har redan sagt adjö.
-De två engelska systrarna? -Det är trappan upp där.
Wendy? Svara mig.
-Det är John Baxter, Lauras man. -Var är Wendy nånstans?
-Vet inte. Jag ska ta reda på det. -Jag vet inte vad det är frågan om.
Var är hennes syster?
-Er syster är hos brittiske konsuln. -Det var ju flera timmar sen.
Jag känner inte igen det här rummet. Jag vill hem till hotellet.
Det här är en polisstation. Jag vill inte vara här.
-Det blev ett missförstånd. -De hämtade oss på hotellet.
-Vi greps...och de frågade om er fru. -Jag är verkligen ledsen.
-Jag ska följa med er till hotellet. -Kan jag få ta...
...er arm?
Man känner inte igen ljuden på ett sånt här ställe.
Kan ni följa med mig tillbaka?
-Inget mer bagage? -Nej.
Jag älskar Venedig för att jag kan gå så tryggt här.
Ljuden förändras när man kommer till en kanal...
...och ekona från väggarna är så tydliga.
-Min syster avskyr stan. -Tråkigt.
Hon säger att den är som en "aladåb-stad" som blivit över-
-efter en middag och alla gäster är döda och borta.
Den skrämmer henne. För många skuggor.
Vi är nästan framme.
-Milton älskade stan. Visste ni det? -Nej.
Det här är väl inte rätt väg?
-Det här är fel väg! -Jag skulle ta er till signor Baxter.
Han är på polisstationen. Det är den här vägen.
Jag har försökt behålla dem, men de stannar aldrig.
-De är väldigt vilda i Venedig. -Tycker ni om katter, mr Baxter?
Ja. Men de tycker inte om mig.
Här är hotellet.
-Det är svängdörrar här. -Jag minns det.
Det känns så tryggt med en man. Vi bytte hotell-
-för det fanns skumma typer där, och det var så smutsigt.
Se upp för trappstagen.
Här är nyckeln, mr Baxter. Rum 307.
Här är det.
-De sa att du hade gått. -Wendy, mr Baxter tog hand om mig.
Hon hade varit på polisstationen ganska länge och jag tyckte...
-De hittade er fru? -Morden och...
-Har vi lite whisky åt mr Baxter? -Vi har Jessies småflaskor.
-Vi reser i morgon, Heather. -Har du tagit fram fotografierna?
-Nej, tack. Bara ett glas vatten. -Jag hämtar det. Sitt ner, mr Baxter.
Det är väldigt enkelt att hitta dit.
Tack.
-Det är inte särskilt likt henne. -Det spelar ingen roll.
Varsågod. Ert fotografi.
Tack så mycket för hjälpen. Adjö.
-Du har olika strumpor. -Du tog fram mina kläder.
-Laura kommer snart. Jag måste gå. -Låt mig mr Baxter gå.
-Kan jag göra nånting? -Nej, ni kan gå. Vi klarar oss.
Vänta...vänta! Hämta tillbaka honom!
Du får inte låta honom gå!
Snälla, hämta tillbaka honom! Låt honom inte gå!
Hämta honom!
Hämta tillbaka honom...!
Mr Baxter?
-Är John här? -Kom, fort...!
Vad är det?
-Mrs Baxter. Jag hittade honom inte. -Christine...jag såg Christine!
-Han gick. -Leta upp honom, varna honom!
-Ni måste varna honom. -Vart gick han?
Hon sa till er att lämna Venedig!
Var försiktig...!
Laura! Mrs Baxter!
Kom hit, fort! Båten...!
Nej, nej...båten!
Din jävel!
Det kommer att bli bra. Allt ska bli bra. Jag är din vän.
Jag kommer.
Det är okej.
Jag är din vän.
Jag ska inte göra dig illa.
Älskling!
Laura!